Lumea întotdeauna mă întreabă dacă îl cunosc pe Tyler Durden.
Trei minute.
Asta e. Nivel zero.
- Ai vreun discurs pentru ocazie? - (mormăit)
Cu un pistol înfipt în gură, vorbești doar în mormăituri.
Nu-mi vine nici o idee.
Pentru o secundă am uitat chestia cu demolările controlate ale lui Tyler...
..și mă gândesc la cât de curat e pistolul ăsta.
Devine interesant de-acum.
Vechea poveste, cum întotdeauna rănești persoana iubită.
Ei bine, merge în ambele sensuri.
Aveam locuri în primul rând pentru acest teatru al distrugerii în masă.
Comitetul de Demolări al Proiectului Mayhem (distrugere)...
..a umplut fundațiile a 12 clădiri cu explozibili.
În două minute, primele încărcături vor exploda...
..și câteva blocuri vor fi reduse la niște dărâmături fumegânde.
Știu asta pentru că Tyler știe asta.
Două și jumătate. Gândește-te la tot ce am realizat.
Brusc am realizat că toate astea, pistolul, bombele, revoluția...
..aveau ceva de-a face cu o fată pe care o cheamă Marla Singer.
Bob. Bob avea țâțe de cățea.
Acesta era un grup de suport pentru bărbați cu cancer testicular.
Chestia imensă care mă umplea de bale, era Bob.
Sîntem încă bărbați.
Da, sîntem bărbați.
Bărbați sîntem.
Lui Bob i se extirpaseră testicolele. Apoi terapie cu hormoni.
I se făcuseră țâțe de cățea pentru că avea testosteron prea mult...
..iar corpul lui producea estrogenul în exces.
- Aici intram eu... - O să-mi golească pectoralii iar.
..intre țâțele alea transpirate și imense...
..care atârnau cumplit de mult, în felul în care doar D-zeu era cumplit.
OK, poți să plângi acum.
Nu, așteaptă. Înapoi. Să încep mai devreme.
De șase luni, nu puteam să dorm.
(ecou) nu dormeam...
Cu insomnia, nimic nu e real.
Totul e extrem de departe.
Totul e o copie a unei copii...
..a unei copii.
Când vom putea explora spațiul intr-adevăr, corporațiile vor fi cele care vor numi totul.
Sfera stelară IBM.
Galaxia Microsoft.
Planeta Starbucks.
Trebuie să pleci săptămâna asta că să rezolvi câteva zone cu probleme.
Era marți. Purta cravata albastră cu floricele.
Vrei să renunț la proiectele de acum până când poți să raportezi o situație mai bună?
Ia astea. Uite biletele de avion. Sună-mă dacă sînt probleme.
Era plin de energie. Probabil tocmai venea de la o clismă.
La fel că atâta lume, am devenit un sclav al instinctului de cuib Ikea.
Mmm... da. Aș vrea să comand...
..perdelele Erika Pekkari.
- Va rugăm așteptați. - Orice lucru interesant...
..precum o masă pentru cafea în forma de yin-yang, trebuia să o am.
Biroul personal Klipsk.
Bicicleta pentru exerciții Hovetrekke.
Sau canapeaua Ohamshab, cea cu model Strinne cu linii verzi.
Chiar și lămpile ecologice Ryslampa cu lumină albă.
Căutam prin cataloage și mă întrebam...
.. "Care set de farfurii mă definește că persoană?"
Le aveam pe toate. Chiar și bolurile acelea cu buline și cu mici imperfecțiuni...
..dovadă că au fost realizate de către cei mai cinstiți, muncitori, de încredere oameni din...
- (la telefon) Va rugăm așteptați. - ..de undeva.
Înainte cumpăram pornografie.
Acum era colecția Horchow.
- Nu. Nu poți muri de insomnie. - Dar de narcolepsie?
Amețesc, mă trezesc în locuri ciudate.
Nu știu cum ajung acolo.
- Trebuie să te liniștești. - Nu puteți să-mi dați nimic?
Tuinale roșii și albastre, Seconale roșii că rujul...
Nu. Ai nevoie de somn sănătos și natural.
Mestecă niște rădăcini de valeriană și fă mai multe exerciții.
Hei.
- Mă doare... - Vrei să vezi durere?
Treci pe la First Methodist, marți seara.
Uita-te la cei cu cancer testicular.
Aia e durere.
(copii cântând)
Întotdeauna am vrut trei copii... doi băieți și o fața.
Mindy vroia doua fete și un băiat.
Niciodată nu ne înțelegeam.
Ei bine, eu... ea...
A avut primul copil săptămână trecută.
O fată.
Cu... Cu noul ei soț.
(bărbat șoptește) Nasol!
Mulțumesc lui D-zeu...
Sunt bucuros pentru ea.
(plânge) Merită...
Toată lumea, să-i mulțumim lui Thomas pentru ce ne-a spus.
Mulțumim, Thomas.
Mă uit în camera asta, și văd curaj...
și lucrul asta îmi da putere.
Ne dăm unul altuia putere.
E momentul pentru unu-la-unu.
Așa că, hai să urmăm cu toții exemplul lui Thomas și să ne deschidem unul altuia.
Găsiți-vă câte un partener.
Și așa am cunoscut imensitatea.
Ochii îi străluceau deja în lacrimi.
Genunchii apropiați. Pașii aceia ciudați.
- Numele meu e Bob. - Bob?
Bob fusese culturist campion.
Știi programul acela despre "dezvoltarea pieptului" noaptea târziu la TV?
Era ideea lui.
(plângând) Luam pastile.
Știi, foloseam Steroizi.
Diabonal si...
..Wisterol.
Astea se folosesc pentru caii de curse, pentru D-zeu.
Iar acum sînt falit.
Sînt divorțat.
Copiii mei...
..nici măcar nu mă mai sună înapoi.
Străinii cu felul ăsta de sinceritate mă termină și pe mine.
Dă-i drumul ... Cornelius.
Poți să plângi.
(continuă să plângă)
Și deodată... ceva s-a întâmplat. Mi-am dat drumul.
Foarte bine.
Pierdut în uitare.
Întunecat, tăcut și complet.
Am găsit libertatea. Pierdutul speranței, era libertatea.
(Bob suspină) E în regulă.
Copii mici nu dorm atât de bine.
Am devenit dependent.
Dacă nu spuneam niciodată nimic...
..întotdeauna credeau ce-i mai rău.
Plângeau mai tare... apoi eu plângeam mai tare.
Acum vom deschide ușa cea verde, chakra inimii...
Adevărul era că nu muream.
Nu eram gazdă a cancerului sau a vreunui parazit.
Eram centrul mic și călduț în jurul căruia lumea se învârtea.
Imaginați-vă durerea că o minge albă de lumină tămăduitoare.
Se mișcă prin corpul vostru, vindecându-vă.
Continuați. Nu uitați să respirați...
..pășiți înainte prin ușa din spatele camerei.
Unde duce?
Către peștera voastră.
Înaintați...
..in peștera voastră.
Așa e bine.
(ecou) Tot mai adânc în peșteră.
Acolo vă veți găsi...
..vietatea-putere.
(pinguin) Alunecă.
(pinguin chicotește)
În fiecare seară muream.
Și în fiecare seară mă nășteam din nou.
Plin de viață.
Bob mă iubea pentru că credea că nici eu nu aveam testicole.
Aflându-mă acolo, lipit de țâțele lui...
..gata să plâng.
Aceasta era vacanța mea.
Și ea...
..a stricat totul.
Aici e cancerul, nu?
Tipa asta, Marla Singer...
..nu avea cancer testicular.
Era o mincinoasă.
Nu avea nici un fel de boală.
O văzusem la Free And Clear, grupul meu de paraziți ai sângelui, joia.
Apoi la Hope, cercul meu bilunar de leucemie.
Și inc-odată, la Seize The Day, tubeculoză, vineri noaptea.
Marla...
..marea turistă.
Minciuna ei o reflecta pe a mea.
Și dintr-odată, n-am mai simțit nimic.
Nu puteam să plâng. Și iar...
..nu puteam să dorm.
Data viitoare, după meditație...
..după ce ne vom deschide chakra inimii, când va trebui să ne îmbrățișăm...
..o să o apuc pe cățeaua aia, Marla Singer, și o să urlu.
Marla, mincinoaso! Turisto, eu chiar am nevoie de asta! Acum ieși afară!
Nu mai dormisem de patru zile.
(TV) Acum vom lăsa să se usuce...
Când ai insomnii, nu dormi niciodată intr-adevăr.
Și niciodată nu ești intr-adevăr treaz.
La începutul întâlnirii noastre...
..Chloe va spune câteva cuvinte.
A. Chloe.
Chloe arată că scheletul lui Meryl Streep dacă l-ai face să se plimbe zâmbind...
..fiind super drăguț cu cei din jur.
Ei bine, sînt încă aici.
Dar nu știu pentru cât timp.
Asta e toată siguranța pe care cineva mi-o poate da.
Dar am și vesti bune.
Nu-mi mai este frică de moarte.
Insă... trăiesc foarte singură.
Nimeni nu vrea să facă sex cu mine.
Sunt atât de aproape de final, și tot ce vreau e să mă culc cu cineva pentru ultima oară.
Am filme porno în apartamentul meu...
- ..lubrifianți și amil nitrit. - Mulțumim, Chloe.
Toată lumea, să-i mulțumim lui Chloe.
(toți) Mulțumim, Chloe.
Acum să ne pregătim pentru meditație.
Va aflați la intrarea în peșteră.
Intrați în peștera, apoi înaintați...
Dacă aș avea o tumoare, aș numi-o Marla.
Marla.
Zgârietura de pe cerul gurii care s-ar vindeca doar dacă n-ai mai atinge-o cu limba.
Dar nu poți.
(lidera grupului) ..tot mai adânc în peșteră.
(ecou) Simțiți o energie tămăduitoare în jurul vostru.
Acum găsiți-vă animalul-putere.
Alunecă.
(lidera grupului) OK. Găsiți-vă parteneri.
Găsiți pe cineva special în seara asta.
Hei.
- Trebuie să vorbim. - Sigur.
- Te urmăresc. - Ce?
Da. Ești un fals. Nu mori.
Scuză-mă?
În filozofia tibetană, în sensul Sylviei-Plath, știu că toți murim.
- Dar tu nu mori în felul în care Chloe moare. - Și?
Așa că ești o turistă.
Te-am văzut. Te-am văzut la melanomă, te-am văzut la tuberculoză.
Te-am văzut la cancer testicular!
Te-am văzut exersând.
- Exersând ce? - Dându-mă afară.
Merge așa cum sperai... Rupert?
O să te descopăr.
Dă-i drumul. Și eu o să te descopăr.
(lidera grupului) Apropiați-vă. Plângeți.
(suspine)
Oh, Doamne. De ce faci asta?
E mai ieftin decât un film și e cafea pe gratis.
Uite, e important. Astea sînt grupurile mele.
Vin la ele de peste un an.
- Tu de ce o faci? - Nu știu.
Când lumea crede că mori, te ascultă...
În loc să aștepte rândul lor să vorbească.
Da. Da.
Împărtășiți-vă... complet.
Uite, nu cred că vrei să te bagi în chestia asta.
- Devine o dependență. - Pe bune?
Nu glumesc. Nu pot să plâng dacă încă un fals e de fața, și am nevoie de asta.
Trebuie sa-ți găsești alt loc în care să mergi.
Fă-ți singur un grup cu cancer. Nu e problema mea.
Nu, stai o secundă. Stai.
Ne împărțim săptămâna, OK?
Ia tu lymphomă si tuberculoză.
Ia tu tuberculoză. Nu mă lăsa să fumez.
OK. Bun. Bine. Cancerul testicular n-ar trebui să fie o problemă.
Tehnic, aș avea mai multe drepturi să fiu acolo decât tine. Tu încă ai testicolele.
- Glumești. - Nu știu. Glumesc?
Nu. Nu.
- Ce vrei? - Vreau paraziții.
Nu poți să-i ai pe amândoi. Îi ai pe cei ai sângelui.
- Îi vreau pe cei ai creierului. - Îi iau pe cei ai sângelui dar vreau și demență.
- Eu îi vreau pe ăia. - Nu poți avea tot creierul.
Până acum, tu ai patru. Eu am doar două.
OK. Ia ambii paraziți. Sunt ai tăi.
Acum toți avem câte trei...
Hei! Ti-ai lăsat jumătate din haine.
(frânare bruscă)
(claxon)
- Ce, le vinzi? - Da!
Vând niște haine!
Deci! Avem fiecare câte trei. Șase.
Și cu a șaptea zi? Eu vreau cancerul de stomac.
Fata își făcuse tema acasă.
Nu. Nu. Eu vreau cancerul de stomac.
Asta e și preferatul tău?
- Vroiai să mă păcălești, ei? - Uite, îl împărțim.
Ia prima și a treia duminică.
S-a făcut.
Se pare că ne despărțim.
Hai să nu-i dăm prea mare importanță.
Ce părere ai de asta atunci?
Hei, Marla!
Marla!
Poate ar trebui să facem schimb de numere.
Ar trebui?
- S-ar putea să vrem să schimbăm nopțile. - OK.
Și așa am întâlnit-o pe Marla Singer.
Filozofia de viață a Marlei era că poate să moară în orice moment.
Tragedia, spunea ea, era că nu murea.
Nu-ți văd numele! Cine ești? Cornelius? Rupert?
Travis? Unul din numele idioate pe care le dai în fiecare seară?
Te trezești la SeaTac.
SFO. LAX.
Te trezești la O'Hare.
Dallas Fort Worth.
BWI.
Pacific. Mountain. Central. Pierzi o oră. Câștigi o oră.
Înregistrarea pentru zborul acela nu se face decât peste două ore, domnule.
Aceasta e viața ta, și se sfârșește minut cu minut.
Te trezești la Air Harbor International.
Dacă te trezești în alt moment, intr-un alt loc...
..te poți trezi că o altă persoană?
Oriunde mă duc...
..viață măruntă.
Pachețele cu zahăr și frișcă de unică folosință.
Unt de unică folosință.
Kit cordon bleu făcut la microunde.
2 în 1 șampon și balsam.
Pastă de dinți de unică folosință. Bare mici de săpun.
Lumea pe care o întâlnesc la fiecare zbor...
..sînt prieteni de unică folosință.
Între decolare și aterizare, avem timpul nostru împreună.
Asta e tot ce avem.
(TV) Bine ați venit!
Pe perioadă destul de lungă, rata de supraviețuire ajunge la zero pentru oricine.
Eram coordonator de retrageri. Meseria mea era să aplic formula.
Cel mic a trecut prin parbriz.
O mașină nouă, făcută de compania mea, a ieșit de pe stradă la 90 km/h.
Diferențialul din spate s-a blocat.
Aparatul dental al adolescentului a ajuns în scrumieră.
Ar fi o reclamă anti-fumat bună.
Mașina se ciocnește și arde cu toată lumea prinsă înăuntru.
Acum, ar trebui să o retragem de pe piață?
Tatăl cred că era imens.
Vezi unde grăsimea a ars scaunul? Tricoul de poliester?
Artă foarte modernă.
Iei numărul de vehicule aflate în funcțiune, A.
Înmulțești cu rata probabilă de defectare, B.
Înmulțești rezultatul cu media de înțelegeri în afara tribunalului, C.
A x B x C...
..egal X.
dacă X e mai puțin decât costul unei retrageri...
..nu o facem.
Și sînt multe accidente de felul acesta?
N-ați crede.
Pentru care companie de automobile lucrați?
Una majoră.
De fiecare dată când avionul se zguduia prea tare la decolare sau aterizare...
..mă rugam pentru o prăbușire sau o ciocnire în aer.
Orice.
Asigurarea pe viața se triplează dacă mori intr-o călătorie de afaceri.
"Dacă sînteți așezat pe un rând cu ieșire de siguranță...
..si nu puteți sau nu vreți să vă faceți datoriile...
..listate pe cardul de siguranță, rugați o însoțitoare de bord să va reașeze."
E o responsabilitate foarte mare.
Vrei să schimbăm locurile?
Nu. Nu sînt sigur că sînt persoana pentru chestia aia.
O procedură de ieșire de siguranța la 30.000 de picioare. Mm-hm.
Iluzia siguranței.
Da. Cred că.
Știi de ce pun măștile de oxigen în avioane?
- Ca să poți respira. - Oxigenul te droghează.
Într-o urgență cauzată de o catastrofă, din panică, inspiri guri imense de oxigen.
Brusc devii euforic, docil.
Îți accepți soarta.
Totul e aici.
Aterizare de urgență pe apă, la 900 km/h.
Fețe plate. Calme că vacile Hindu.
Asta e um...
E o teorie interesantă.
- Ce faci? - Ce vrei să spui?
Cu ce te ocupi?
De ce? Ca să te pretinzi interesat?
OK.
E un fel de disperare bolnavă în râsul tău.
Avem exact același fel de servietă.
Săpun.
- Îmi pare rău? - Fac și vând săpun.
Piatra de hotar a civilizației.
Și așa l-am cunoscut pe...
Tyler Durden.
Știi că dacă amesteci benzină cu concentrat de suc de portocale înghețat, rezultă napalm?
- Nu, nu știam. E adevărat? - Așa e.
Se pot face o mulțime de feluri de explozibili cu materiale din gospodăria proprie.
- Pe bune? - Dacă cineva ar vrea.
Tyler, ești de departe cea mai interesantă persoană prieten de unică folosință pe care am întâlnit-o.
- Totul în avion e de unică folosință... - Oh, m-am prins. Foarte inteligent.
Mulțumesc.
Cum ți se pare chestia asta?
- Ce? - Fiind inteligent?
Foarte bine.
Ține-o tot așa, atunci. Acum, sus.
(oftează) O problemă de etichetă.
Când trec, îți arat fața sau spatele?
Cum am ajuns să trăiesc cu Tyler e...
Liniile aeriene au regula asta despre bagajul care vibrează.
- Ticăia? - Hamalii știu că bombele moderne nu ticăie.
- Scuze, hamalii? - Cei care transportă bagajele.
Însă atunci când o valiză vibrează...
..hamalii trebuie să sune la poliție.
- Valiza mea vibra? - Nouă din zece...
..e un aparat de ras electric.
Dar... câteodată...
E un vibrator.
E politica acestei companii că niciodată să nu acuze proprietatea în cazul unui vibrator.
Avem mai multe opțiuni: vibratorul, un vibrator, dar niciodată...
..vibratorul dumneavoastră.
Nu am...
Tot ce aveam era în servieta aceea. Tricourile mele CK.
Pantofii mei DKNY. Cravatele mele AX.
Nu contează.
(bărbat afară) Hei! E mașina mea!
(sirene)
"Acasă" era un apartament la al 15lea etaj...
..intr-o zonă pentru văduve și profesioniști.
Zidurile erau din beton armat.
50 cm de beton e important...
..când vecinul de vis-a-vis se uită la meci cu volumul la maxim.
Sau atunci când dărâmături care erau lucrurile tale personale...
..explodează pe fereastră și zboară arzând prin noapte.
(elicopter)
Presupun că se mai și întâmplă.
(sirene)
Nu mai e... nimic acolo sus.
Nu se poate intra. Ordinele poliției.
Ai pe cine să suni?
Ce jenant.
O casă plină de condimente și nici un pic de mâncare.
Poliția mi-a spus mai târziu că o supapă s-a defectat...
..lăsând gaz puțin câte puțin.
Gazul ar fi putut umple apartamentul.
350 de metri pătrați cu tavan înalt pentru zile și zile.
Apoi compresorul frigiderului ar fi scăpat o scânteie.
(Marla) Da?
(Marla) Te aud respirând...
Dacă mă întrebi acum, n-aș putea sa-ți spun de ce l-am sunat.
(sună)
(motor pornește)
(telefonul sună)
- Alo? - (Tyler) Cine e?
(Tyler mestecă)
- Tyler? - Cine e?
Um...
Ne-am întâlnit... Ne-am întâlnit în avion.
Aveam serviete la fel?
Uh... tipul inteligent?
(râde) Aa, da. Sigur.
Am sunat acum o secundă. N-a răspuns nimeni.
- Sînt la un telefon public. - Ah, ti-am returnat apelul. Nu răspund niciodată la telefon.
- Ce e? - Uh...
Bine.
N-o sa-ți vină să crezi.
(Tyler) Știi, ar putea fi mai rău.
O femeie ar putea sa-ți taie penisul în timp ce dormi și să ți-l arunce pe fereastra mașinii.
Mda, asta se poate întâmpla întotdeauna. Nu știu.
Când cumperi mobilă, îți spui, asta-i tot.
Asta e ultima canapea de care o să am nevoie.
Orice s-ar întâmpla, problema cu canapeaua e rezolvată.
Aveam tot. Aveam o combină mai mult decât decentă.
O garderobă care tindea către una foarte respectabilă.
Eram foarte aproape de a fi complet.
- Pe dracu, omule. Acum tot s-a dus. - Totul s-a dus.
Totul s-a dus.
Știi ce e o carpetă?
- Ceva confortabil. - O pătură.
Doar o pătură. De ce oamenii că mine și că tine știu ce e o carpetă?
Este esențial pentru supraviețuirea noastră în sensul cel mai primitiv?
Nu.
Ce sîntem, atunci?
Nu știu. Consumatori.
Așa e. Suntem consumatori.
Suntem co-produse ale obsesiei pentru stilul de viață modern.
Crimă, infracțiune, sărăcie. Chestiile astea nu sînt problema mea.
Problemele mele sînt revistele cu celebrități...
..televizor cu 500 de canale...
..numele unuia pe chiloții mei. Rogaine.
Viagra. Olestra.
- Martha Stewart. - S-o fut pe Martha Stewart.
Ea lustruiește tabla Titanicului in timp ce se scufundă. Totul se năruie.
Așa că la dracu cu canapeaua ta și modelul Strinne cu linii.
Eu spun nu fi complet.
Eu spun nu mai fi perfect.
Eu spun hai să evoluăm.
Să lăsam bucățile să cadă acolo unde s-o nimeri.
Dar asta e doar părerea mea, și s-ar putea să greșesc.
Poate e o tragedie cumplită.
Sunt doar lucruri. Nu e o tragedie...
Ai pierdut o mulțime de soluții viabile pentru o viața modernă.
La dracu, ai dreptate. Nu fumez.
Asigurarea probabil că o să o acopere, așa că...
Ce?
Lucrurile pe care le deții și care, în final, ajung să te dețină.
Fă ce vrei, omule.
(oftează) Aa, e târziu.
- Hei, mersi pentru bere. - Da.
Ar trebui să găsesc un hotel.
- Oh! - Ce?
Ce?
- Un hotel? - Da.
- Întreabă, omule. - Despre ce vorbești?
Oh, Doamne. Trei sticle de bere și tot nu poți să întrebi.
Ce?
M-ai sunat pentru că aveai nevoie de un loc unde să stai.
- Oh, hei. Nu, nu, nu. - Da, așa ai făcut. Așa că întreabă.
Taie preludiul și întreabă, omule.
Ar fi... ar fi o problema?
E o problemă pentru tine să întrebi?
- Pot să stau la tine? - Da.
Mersi.
- Vreau să-mi faci o favoare. - Da, sigur.
Vreau să mă lovești cât de tare poți.
Ce?
Vreau să mă lovești cât de tare poți.
Lasă-mă sa-ți spun câte ceva despre Tyler Durden.
Tyler era un tip de noapte.
În timp ce noi dormeam, el muncea.
Avea o slujba part-time că proiecționist.
Un film nu vine pe o singură rolă mare. Vine pe mai multe.
Cineva trebuie să schimbe proiectoarele exact în momentul...
..in care o rolă se termină și alta începe.
Poți vedea puncte mici care apar în coltul din dreapta sus al ecranului când se schimbă.
În meserie, se numesc arsuri de țigară.
Acesta e semnul pentru o schimbare.
Schimbă proiectoarele, filmul continuă să meargă și audiența nu are nici o idee.
De ce ar vrea cineva slujba asta de rahat?
Pentru că îi permite lucruri foarte interesante.
Ca introducerea unui cadru de pornografie în timpul filmelor de familie.
Așa că atunci când pisica neastâmpărata și curajosul câine cu voci de celebrități se întâlnesc prima dată...
..atunci poți vedea primul flash al contribuției lui Tyler la film.
Nimeni nu știe că au văzut-o dar au văzut-o.
Un penis mare, frumos.
(plânsete)
Nimeni nu l-ar prinde pe Tyler la treabă.
Tyler lucrează de asemenea ca un ospătar la luxosul hotel Pressman.
El era teroristul de guerilă al industriei alimentației.
Nu te mai uita. Nu-mi vine dacă te uiți.
În afară condimentarii homarilor, bășinilor trase pe placinte...
..cât despre supa de ciuperci...
(râde) Dă-i drumul, zi-le.
Ați prins ideea.
- Vrei să te lovesc? - Hai. Fă-mi favoarea asta.
- De ce? - Nu știu. Nu m-am bătut niciodată. Tu?
- Nu. Dar asta-i un lucru bun. - Nu te poți cunoaște intr-adevăr dacă nu te-ai bătut!
Nu vreau să mor fără nici o cicatrice.
- Hai. Lovește-mă, înainte să mă enervez. - Oh, Doamne. E o tâmpenie.
Fii nebun! Da-ți drumul.
- Nu prea știu. - Nici eu.
Cui îi pasă? Nimeni nu se uită. Ce-ți pasă?
E o tâmpenie. Chiar vrei să te lovesc?!
Da.
- Unde? Adică, în față? - Surprinde-mă.
Ce porcărie.
Pizda mă-sii!
M-a lovit în ureche!
- Oh, Doamne, îmi pare rău. - O, Hristoase!
- De ce în ureche? - Am ratat.
Nu, a fost perfect.
Uh! Ah!
(obosit) Nu, totul e în regulă.
Chiar doare.
Așa e.
Pocnește-mă iar.
Nu, tu pocnește-mă. Hai!
(zbierând)
Ar trebui să mai facem asta câteodată.
- Unde ți-e mașina? - Care mașină?
(râgâie)
Nu știu cum a găsit Tyler casa aia...
..dar zicea că a locuit-o de un an.
Arata de parcă aștepta să fie dărâmată.
Cea mai mare parte a ferestrelor erau astupate.
Nu exista încuietoare la ușa pentru momentele când poliția sau oricine, ar fi vrut să intre.
Scările aproape cădeau.
Nu știam dacă era a lui sau o ocupa abuziv.
Nici o variantă nu m-ar fi surprins.
Da. Aici stai.
Aici stau eu. Aici e WC-ul. În regulă?
Da, mulțumesc.
Ce hazna.
Nimic nu funcționa.
Aprinderea unei lumini provoca stingerea alteia.
Nu aveam vecini. Doar depozite și o fabrică de hârtie.
Gaura asta miroase a abur. Toată casa mirosea a așchii.
Ce avem aici?
- Hei, salut. - Hei.
De câte ori ploua, trebuia să oprim curentul.
De la sfârșitul primei luni, nu m-am uitat la TV.
Nu-mi pasa nici de frigiderul cald și stricat.
Pot să fiu eu următorul?
Sigur, omule.
Scapă de cravată.
- (sticlă spărgându-se) - (râzând)
Noaptea, Tyler și cu mine eram singuri pe o rază de un kilometru în orice direcție.
(spargere)
(câini lătrând)
Ploaia trecea prin încheieturile casei.
Tot ce era din lemn se umfla și se rupea.
Peste tot erau cuie ruginite ca sa-ți zgârii coatele în ele.
Cel care a stat înainte aici era un solitar.
Hei. Ce citești?
Fii atent. E un articol scris de un organ la persoana I.
"Sunt medula oblongata lui Jack. Fără mine...
..Jack n-ar putea să își reguleze inima să bata și să respire."
E o serie întreagă de chestii din astea.
"Sunt sfârcurile lui Jill."
- "Sunt intestinul gros al lui Jack." - (râsete) "Iau cancer. Îl omor pe Jack."
Whoop! Ah!
După ce ne băteam, totul în viață avea volumul dat la minimum.
- (inaudibil) - Ce?
Poți rezolva orice. - Ai terminat rapoartele alea?
(Tyler) Dacă ai putea să alegi, cu cine te-ai bate?
M-aș bate cu șeful meu, probabil.
Pe bune?
- Da, de ce? Cu cine te-ai bate tu? - M-aș bate cu taică-miu.
Eu nu-l cunosc pe al meu.
Adică, îl știu, dar...
A plecat când aveam șase ani.
S-a căsătorit cu altă femeie și a avut alți copii.
Făcea asta odată la șase ani.
- Schimba orașele și întemeia noi familii. - Tâmpitul își organiza reprezentanțe!
Tatăl meu n-a fost la facultate.
- Așa că a devenit foarte important că eu să merg. - Sună cunoscut.
Deci, am făcut-o. L-am sunat interurban și i-am zis, "Tată, acum ce?"
- Zice, "Ia-ți o slujbă." - La fel și aici.
Acum am 25. Îi dau apelul anual, și ...
"Tată, acum ce?"
Zice, "Nu știu. Însoară-te."
Nu te poți însura.
Sunt un băiat de 30 de ani.
Suntem o generație de bărbați crescuți de femei.
Mă întreb dacă o femeie e intr-adevăr răspunsul.
În marea majoritate a săptămânii, eram Ozzie și Harriet.
Dar în fiecare sâmbătă, descopeream câte ceva.
Descopeream din ce în ce mai mult că nu eram singuri.
Când veneam înainte acasă supărat sau trist, făceam curat în apartament.
Îmi lustruiam mobila scandinavă.
Ar fi trebuit să-mi caut alt apartament sau să-mi fac de lucru cu compania de asigurări.
Ar fi trebuit să fiu supărat în legătura cu mica mea porcărie fumegândă.
Dar nu eram.
Scopul conectării la rețea a unui birou este eficientizarea lucrurilor.
Luni dimineață, deja mă gândeam la săptămâna următoare.
Pot avea icoana aceea în albastru închis?
Absolut.
Eficiența e prioritatea nr.1, băieți.
Pentru că risipa e un hoț.
I-am arătat asta omului meu aici. Ți-a plăcut, nu?
Poți înghiți cam o jumătate de litru de sânge până să ți se facă rău.
Era clar în fața fiecăruia.
Tyler și cu mine o făceam clară.
Era pe vârful limbii fiecăruia.
Tyler și cu mine i-am dat un nume.
(muzică rock)
Hai, plecați acasă!
Oprește tonomatul. Încuie în spate.
În fiecare săptămână, Tyler comunica regulile pe care el și cu mine le hotăram.
Atenție la mine!
Bine ați venit la Fight Club.
Prima regulă a Fight Club e...
..nu vorbiți despre Fight Club.
A doua regulă a Fight Club e...
..nu vorbiți despre Fight Club!
A treia regulă a Fight Club.
Cineva strigă stop, leșină, amorțește...
..lupta s-a terminat. A patra regulă.
Doar doi în fiecare luptă.
A cincea regulă.
- O singura luptă odată, băieți.
A șasea regulă. Fără tricouri. Fără pantofi.
A șaptea regulă. Luptele vor ține atât de mult cât va trebui.
Și a opta și ultima regulă.
Dacă asta e prima voastră seară la Fight Club...
..sînteți obligați să luptați.
(urlete și aprobări)
Puștiul ăsta de la servici, Ricky...
..nu putea să-și amintească dacă i-ai cerut pixuri cu cerneală neagră sau albastră.
Însă Ricky a fost un zeu pentru zece minute...
..când a caftit șeful de sală al unui restaurant vecin.
Câteodată, tot ce puteai auzi erau sunetele grele, plate de lovituri pe deasupra zbieretelor.
Sau tusea umedă când cineva se oprea și gemea...
Stop!
Nu erai nicăieri mai în viață așa cum erai acolo.
Însa Fight Club exista doar în orele între care Fight Club începea și se termina.
Dacă aș vrea să spun cuiva că s-a luptat bine...
..n-aș mai vorbi cu același om.
Persoana care erai în Fight Club nu avea nici o legătură cu persoana care erai în afara lui.
Unul a venit la Fight Club pentru prima oară, curul îi era o bucată de cocă de prăjituri.
După câteva săptămâni, îi era făcut din lemn.
Dacă te-ai putea bate cu vreo celebritate, cu cine te-ai bate?
- Viu sau mort? - Nu contează. Cine-ar fi tare?
Hemmingway. Tu?
Shatner. M-aș bate cu William Shatner.
Amândoi am început să vedem lucrurile diferit.
Oriunde mergeam, măsuram.
Îmi părea rău pentru tipii împachetați în săli de forță...
..încercând să arate așa cum Calvin Klein sau Tommy Hilfiger spun că ar trebui.
Așa arată un bărbat?
Oh, dezvoltarea de sine e masturbare.
Însa, distrugerea de sine...
Scuză-mă.
(om urlă)
(zbierete)
(aprobări)
Fight Club nu avea legătură cu a câștiga sau a pierde.
Nu avea legătură cu cuvintele.
Strigatele isterice stăteau pe limbă...
..ca intr-o biserică Penticostală.
- Gata? - Stop!
Când se termina luptă, nimic nu se rezolvase.
Dar nu conta.
Mișto.
După, toți ne simțeam salvați.
Hei, omule. Pe săptămâna viitoare?
Ce-ar fi pe luna viitoare?!
Toată lumea aici, la mijloc.
Ăla nou, și tu.
Câteodată, Tyler vorbea pentru mine.
A căzut pe scări.
Am căzut pe niște scări.
Fight Club devenise motivul să ne tundem parul scurt și să ne tăiem unghiile.
OK. Orice personaj istoric.
M-aș bate cu Gandhi.
Bun răspuns.
- Tu? - Lincoln.
Lincoln? Hmm.
Tip înalt. Tipii slăbănogi se bat până devin carne tocată.
Mă-sa!
Hei, până și Mona Lisa se mai uzează.
(telefonul sună)
Alo?
Unde ai fost în ultimele opt săptămâni?
Marla?
(Tyler zbiară)
- Cum m-ai găsit? - Ai lăsat un număr pentru urgențe.
Nu prea te-am văzut la întruniri.
Le-am împărțit. Asta era ideea. Îți aduci aminte?
Da, dar tu nu te-ai dus la ale tale.
- De unde știi? - Am trișat.
Am găsit altceva.
- Serios? - E doar pentru bărbați.
Ca și chestia cu testicolele?
(Tyler) Uau!
Uite, e un moment cam prost.
M-am dus la Datornicii Anonimi.
- Dacă vrei să vezi unii terminați pe bune... - Tocmai plecam.
Și eu. Am stomacul plin de Xanax.
Am luat ce mai era printr-o sticlă.
S-ar putea să fi fost prea mult.
Imagineazăți-o pe Marla Singer aruncându-se prin apartament.
Nu e o sinucidere adevărată. E mai mult că un strigăt pentru ajutor.
Rămâi acasă atunci?
Vrei să aștepți și să mă asculți descriind moartea?
Vrei să asculți și să afli dacă spiritul meu știe să folosească telefonul?
Ai mai auzit un strigat de moarte până acum?
Ușa lui Tyler era închisă. Stăteam acolo de două luni și ușa nu fusese niciodată închisă.
(pași)
N-o să crezi ce-am visat azi-noapte.
De-abia cred și eu ce s-a întâmplat azi-noapte.
(gargară)
(râsete)
Ce faci aici?
Ce?
Asta e casa mea. Ce faci aici?
Să te fut!
(scapă paharul)
(Tyler râde)
Oh, ai niște prieteni bătuți în cap rău!
Pneumatică, însă.
Pizdă amețită.
Am venit azi-noapte. Telefonul nu era în furcă.
Ghici cine era la capătul celălalt?
Știam povestea înainte să mi-o spună.
(Marla) Ai mai auzit un strigăt de moarte până acum?
Crezi că va fi așa cum pare a fi?
Sau o să fie că o tuse?
(tușește)
Pregătiți-vă sufletul pentru evacuare.
(Marla) Zece...
..noua... opt...
Cum a putut Tyler, dintre toți oamenii...
..sa creadă că era un lucru rău că Marla Singer era pe cale să moară?
..cinci...
..patru...
Stai puțin.
Ai ajuns repede.
Te-am sunat?
Huh?
Salteaua e învelită în plastic alunecos.
Stai liniștit. Nu-ți face nimic.
(sirene apropriindu-se)
O, rahat!
Cineva a chemat poliția.
(zbierând)
- Hei, unde e 513? - La capătul holului.
Făta care stă acolo era mai demult fermecătoare.
Și-a pierdut încrederea de sine.
- D-șoară Singer, lăsați-ne să vă ajutăm! - E un monstru!
- Aveți toate motivele să trăiți. - E un deșeu uman!
- (paramedic) D-șoară Singer! - Noroc în salvarea ei!
dacă adorm...
..m-am dus.
Acum trebuie să mă ții trează...
..Toată noaptea.
De necrezut.
Evident că s-a descurcat.
- Știi ce vreau să zic, i-ai pus-o? - Nu.
- Niciodată? - Nu.
Nu-ți place, cumva?
Nu! Doamne, chiar deloc.
Sunt tubul biliar urlător al lui Jack.
Ești sigur? Poți să-mi spui.
Crede-mă, sînt sigur.
- Pune-mi un pistol la cap și împrăștie-mi creierii. - Asta-i bine.
E un predator care arată ca un animaluț de casă. Stai deoparte.
Porcăriile care îi ies femeii asteia pe gură, n-am auzit niciodată!
Doamne.
N-am mai pus-o așa din gimnaziu.
- Bleah! - Cum putea să nu-i placă lui Tyler?
Noaptea următoare, făcea lecții de sexologie cu Cenușăreasa.
Marla nu are nevoie de un amant, ci de un psiholog.
Sau o baie. Asta nu e dragoste, e sport.
Îmi invadase grupurile, și acum casa.
Hei, hei. Stai jos.
Ascultă. Nu poți vorbi cu ea despre mine.
De ce aș...
Spui orice despre mine sau despre ce se întâmplă în casa asta ei sau altcuiva... am terminat.
- Acum promite-mi. Promiți? - OK.
- Da, promit. - Promiți?
- Tocmai ți-am zis, promit! Ce... - Ai promis de trei ori.
Ddacă mi-aș fi risipit câteva minute ducându-mă s-o vad pe Marla Singer murind...
..nimic nu s-ar mai fi întâmplat.
(Marla geme)
(bufnituri)
(Marla) Mai tare, da! Mai tare, mai tare!
(Marla scheaună)
(bufnituri)
Aș fi putut să mă mut în altă cameră.
La al treilea etaj unde aș fi putut să nu îi mai aud.
Dar nu am făcut-o.
(Marla geme)
(gemete ecstatice)
(zguduituri)
(Tyler) O!
- Ce faci? - Mergeam să mă culc.
Vrei să o termini tu?
(Marla) Ooh!
- Nu. Nu, mulțumesc. - (Marla) Am găsit o țigară.
- Cu cine vorbeai? - Taci.
Am devenit micul și calmul centru al lumii.
Eram maestrul Zen.
Scriam poezii haiku.
Le trimiteam prin e-mail oricui.
E sângele tău?
În parte, da.
Nu poți fuma aici.
Ia-ți liber restul zilei.
Vino luni cu niște haine curate.
Adună-te.
Mă băgam în fața ostilă a oricui.
"Da, sînt vânătăi de la bătut. "
"Da, nu mă deranjează. "
"Sunt luminat. "
Renunți la viața de apartament, renunți la tot ce ai și nu înseamnă nimic...
..te muți intr-o casă distrusă, intr-o zona poluată...
- ..și când vii înapoi acasă dai de asta. - (urlete, gemete și bufnituri)
(telefonul sună)
(Tyler și Marla gem)
- Alo. - Aici detectivul Stern din cadrul brigăzii de incendii.
Avem informații noi privind incidentul din fostul dumneavoastră apartament.
Da.
Nu știu dacă știți, dar cineva a pulverizat freon prin încuietoarea ușii d-voastră.
Au folosit o daltă că să spargă cilindrul.
Nu, nu știam.
(gândește) Sunt transpirația rece a lui Jack.
Vi se pare ciudat?
Da, foarte ciudat. Foarte ciudat.
- Dinamita... - Dinamită?
..a lăsat un rest de oxalat de amoniu perclorat de potasiu.
- Știți ce înseamnă? - Nu, ce înseamnă?
Înseamnă că era artizanală.
Îmi pare rău. Mă șochează și pe mine, domnule.
Oricine ți-a pus dinamita ar fi putut sa-ți stingă flacăra de veghe cu mult înaintea exploziei.
- Gazul a fost doar detonatorul. - Cine ar face așa ceva?
- Eu pun întrebările. - Spune-i.
Spune-i că cel care ți-a distrus apartamentul de fapt ți-a luminat calea.
Scuzați-mă. Sunteți acolo?
Ascult. Nu știu ce să cred.
Ți-ai făcut de curând dușmani care ar fi putut să aibă acces la dinamită artizanală?
- Dușmani? - Respinge civilizația...
..in special proprietățile materiale.
- Fiule, e serios. - Da, știu că e serios.
- Pe bune. - Da, e foarte serios.
Nimeni nu ia chestia asta mai în serios decât mine.
Apartamentul ăla era viața mea. OK?
Iubeam fiecare bucată de mobilă de acolo.
Nu a fost doar o grămadă de lucruri care s-au distrus.
- Eu am fost! - (gândește) aș vrea să mulțumesc Academiei de Film.
- Nu e ăsta momentul? - Spune-i că tu ai făcut-o!
Spune-i că tu l-ai explodat! Asta vrea să audă.
- Mai sînteți acolo? - Stați puțin. Vreți să spuneți că sînt un suspect?
Nu. S-ar putea să mai trebuiască să vorbesc cu tine, așa că anunță-mă dacă pleci din oraș.
- OK? - OK.
În afară de călărit, Tyler și Marla nu erau niciodată în aceeași cameră.
Părinții mei făceau aceeași chestie de o grămadă de timp.
Prezervativul e accesoriul generației noastre.
Pui unul când întâlnești pe cineva.
Dansezi... toată noaptea.
Apoi îl arunci.
Prezervativul, adică. Nu persoana.
Ce?
Am cumpărat rochia asta cu $1 la mâna a doua.
Face toți banii.
E a unei domnișoare de onoare.
Cineva a iubit-o intens...
..pentru o zi.
Apoi a aruncat-o.
Ca pe un brad de Crăciun.
Atât de special.
Apoi...
..bam!
E pe marginea drumului.
Mai are încă sclipici.
Ca o victimă intr-un viol.
Lenjeria întoarsă pe dos.
- Legată cu cablu electric. - Pai, ți se potrivește atunci.
O poți împrumuta dacă vrei.
Scapă de ea.
- Ce? Scapă tu de ea! - Nu te deranja.
Parcă am iar șase ani, transmițând mesaje intre părinți.
- Cred că e timpul să pleci. - Fii fără grijă, plec.
- Nu că nu ne-ar place vizitele tale. - Ești atât de nebun. Nu cred că mai rezist.
# Gotta get off #
Mulțumesc. Pa.
# Gotta get off of this merry-go-round #
# Gonna get, need to get... #
# Gotta get... #
(râde)
Voi, copiii!
De ce îți mai pierzi vremea cu ea?
Atât spun despre Marla.
Măcar ea încearcă să ajungă la fund.
Și eu nu?
Pene înfipte în cur nu te fac găină.
Ce facem diseară?
Diseară... facem săpun.
Pe bune?
Ca să facem săpun, trebuie să facem rost de grăsime.
Sarea trebuie să fie echilibrată...
..așa că cea mai bună grăsime pentru săpun vine de la oameni.
- Stai, ce clădire e asta? - O clinică de liposucțiune.
Am nimerit-o!
Cea mai bogată, cea mai fină grăsime din lume. Grăsimea naturală!
Nu! Nu trage!
- Oh, Doamne! - Da-mi alta.
(Tyler) în timp ce grăsimea se depune, resturile plutesc la suprafață.
Ca la Cercetași.
- E greu să mi te imaginez că un cercetaș. - Amestecă.
Odată ce coaja se întărește, poți lua un strat de glicerină.
Adaugi acid nitric, și ai nitroglicerină.
Apoi adaugi nitrat de sodiu și rumeguș, și obții dinamită.
Cu destul săpun, poți arunca în aer cam orice.
Tyler era plin de informații folositoare.
Oamenii își găseau hainele mai curate când le spălau intr-un anumit loc din râu.
- Știi de ce? - Nu știu.
Se sacrificau oameni pe dealurile de lângă râul ăsta.
Prin ardere. Apă în combinație cu cenușa lor rezultă leșie.
Uite leșia. Cea mai importantă.
Odată ce se amestecă în grăsimea topită a trupurilor, elimină săpunul în apă.
Îmi dai mâna, te rog?
- (pupături) - Asta ce e?
- Asta e o arsură chimică. - Ah! Aaah!
Te doare mai mult decât orice arsură și vei avea o cicatrice.
Dacă meditația mergea la cancer, ar fi trebuit să meargă și acum.
- Nu încerca să elimini durerea. - Oh, Doamne!
Primul săpun era făcut din rămășițele eroilor, ca și prima maimuța lansată în spațiu.
Fără durere sau sacrificiu, nu am avea nimic.
Încercam să nu mă gândesc la cuvintele "arsură" și "carne".
Termină! Aici îți e durerea, aici e mâna ta care arde.
Mă duc la peștera mea să-mi găsesc animalul-putere.
Nu! Nu încerca să rezolvi cum făceau morții ăia! Hai odată!
- Am înțeles! - Nu! Simți prima lumină.
E momentul cel mai important al vieții tale, și ești altundeva!
Nu e adevărat!
Taci! Tații noștri erau modele ale lui D-zeu.
dacă ei au lăsat-o balta, ce-ți spune asta despre D-zeu?
Ascultă-mă. Trebuie să iei în considerare posibilitatea că D-zeu nu te place.
Nu te-a vrut niciodată. După toate așteptările, te urăște.
Nu e cea mai rea chestie care ți s-ar putea întâmpla. Nu avem nevoie de el!
- De acord! - La dracu cu iadul, la dracu cu iertarea.
Suntem copiii nedoriți ai lui D-zeu? Așa să fie!
- Îmi trebuie apa! - Poți folosi apa că s-o inrăutățesti, sau...
- Sau poți folosi oțet și să neutralizezi arsura. - Da-mi drumul!
Întâi, trebuie să cedezi.
Întâi, trebuie să știi, nu sa-ți fie frica...
..ca intr-o zi, vei muri.
Nu știi cum doare!
Doar după ce pierzi totul ești liber să faci ce vrei.
OK. (plânsete)
Felicitări.
Ești cu un pas mai aproape de fund.
Tyler vindea săpunul magazinelor cu $20 pachetul.
D-zeu știe cât cereau ei.
- E cel mai bun săpun. - Mulțumesc, Susan.
Era extraordinar.
Le vindeam femeilor bogate propriile funduri grase înapoi.
Purta cravata galbenă.
Eu nu mai purtam cravată la servici.
"Prima regulă a Fight Club este nu vorbiți despre Fight Club."
Dormeam iar pe jumătate. O uitasem în xerox.
"A doua regulă..." E a ta?
Huh?
Pune-te în locul meu. Ia tu o decizie.
Tu ai găsit-o. Ce-ai face?
Ei bine, trebuie sa-ți spun...
..Aș fi foarte atent cu cine aș vorbi despre asta.
Pentru că persoana care a scris-o e periculoasa...
și nebunul ăsta, în pragul crizei, ar putea izbucni...
..și să înceapă să curețe fiecare birou...
..cu o carabină semiautomată Armalite AR10...
..trăgând serie după serie în colegi și colaboratori.
Ar putea fi cineva pe care îl știi de ani de zile.
Cineva foarte, foarte apropiat.
Cuvintele lui Tyler ieșindu-mi pe gură.
Și eram un tip atât de simpatic.
Sau poate n-ar trebui să-mi aduci fiecare gunoi pe care-l culegi.
(telefonul sună)
- Norme și Răspunderi. - Îmi putrezește sânul.
Mă scuzi? Trebuie să vorbesc.
- Cum adică? - Vreau să mă verifici pentru o umflătură.
- Du-te la spital. - N-am bani de aruncat pe doctor.
Nu prea știu, Marla.
Te rog.
Nu-l sunase pe Tyler. Sunt neutru în agenda ei.
Frumos. Ducând mâncare d-nei Haniver și d-nei Raines.
Unde sînt ele, mai exact?
Tragic, sînt moarte. Eu trăiesc și sînt săracă. Vrei?
- Nu, nu. - Ți-am păstrat una.
Mersi că te-ai gândit.
Ce-ai pățit la mână?
Oh, nimic.
- Aici? - Mm.
- Simți ceva? - Nu.
Păi, fii sigur.
OK, sînt sigur.
Nu simți nimic?
Nu, nimic.
Oa, ce ușurare. Mulțumesc.
- Nici o problemă. - Mi-ar place sa-ți întorc favoarea.
Nu prea am avut cancer la sân în familie.
- Te-aș controla la prostată. - Cred că n-am nimic.
Mulțumesc, oricum.
- Am terminat? - Da.
Ne mai vedem.
(bărbat) Cornelius?
Cornelius!
Eu sînt! Bob!
Hei, Bob.
- Credeam că ai murit. - Nu, nu. încă pe-aici.
- Ce mai faci, Bob? - Mai bine că niciodată.
- Pe bune? Încă la Să Rămânem Bărbați Împreună? - Nu, nu.
- Am ceva mult mai bun acum. - Ce?
Ei bine...
Prima regulă e, n-am voie să vorbesc despre el.
și a doua e...
..Nu trebuie să vorbesc despre el.
- A treia e... - Bob, Bob. Sunt membru.
Uită-te la figura mea, Bob.
Nemaipomenit.
- Nu te-am văzut pe-acolo. - Merg marțea și joia.
- Eu merg sâmbăta. - Felicitări.
Da, hei, pentru amândoi, nu?
Ai auzit despre tipul care l-a inventat?
- Pai, de fapt... - Am auzit tot felul de chestii.
Cică, s-a născut intr-un spital de nebuni...
..si doarme doar o ora pe noapte.
E tare, omul.
Tu-l știi pe Tyler Durden?
(urlete)
Nu te-am rănit, nu?
De fapt, m-ai cam.
Mulțumesc.
Mulțumesc, mulțumesc, mulțumesc.
Fight Club.
Era cadoul meu și al lui Tyler.
Cadoul nostru pentru lume.
Mă uit în jurul meu, și vad o mulțime de fețe noi.
(râsete)
Tăceți din gură!
Asta înseamnă că mulți au încălcat primele doua reguli ale Fight Club.
Vad în Fight Club pe cei mai puternici și pe cei mai deștepți oameni care au trăit.
Vad tot potențialul.
Și îl vad risipindu-se.
La dracu, o generație întreagă la pompa de benzină.
Servind la mese.
Sclavi cu gulere albe.
Publicitatea ne face să alergam după mașini și haine.
Având meserii pe care le urăm că să cumpăram porcării de care nu avem nevoie.
Suntem copiii de mijloc ai istoriei.
Fără idealuri sau origini.
Nu avem Marele Război.
Nici Marea Criză.
Marele nostru război e războiul spiritual.
Marea Criză sînt viețile noastre.
Am fost crescuți de televizor să credem...
..ca intr-o zi vom fi milionari sau actori și vedete de muzică.
Dar nu vom fi.
Încet, înțelegem lucrul acesta.
și sîntem foarte, foarte furioși.
(toți) Da!
- Prima regulă a Fight Club este... (zgomote puternice)
Cine ești?
- Cine sînt? - Da.
E o placă pe ușa pe care scrie Lou's Tavern.
Eu sînt Lou. Cine dracu ești tu?
Tyler Durden.
Cine v-a zis vouă futangiilor că puteți folosi locul asta?
Am făcut o înțelegere cu Irvine.
Irvine e acasă cu gâtul rupt.
Nu e el proprietarul. Eu sînt.
- Câți bani ia pentru asta? - Fără bani.
- Gratis. - Meseriaș, nu?
De fapt, da.
Fii atent, futangiule!
- Toată lumea, afară, acum. - Hei!
Ar trebui să te înscrii și tu.
Ai auzit ce-am zis?
Tu și cu prietenul tău.
Uh!
Acum mă auzi?
Nu prea, Lou.
(Tyler oftează)
Tot nu te-aud.
Aah! OK, OK, acum te aud.
Te-aud, te-aud. La dracu, te-am pierdut iar.
Înapoi! Toți!
(gorila)Toți, înapoi!
(Tyler râde)
(râde)
Ah, Lou!
Hai, omule! Ne place locul ăsta.
(oftează)
(Tyler râde)
- Asta e, Lou. Descarcă-te. - Taci dracu din gură.
Oh, da!
(râde)
Amuzant?
(râde isteric)
Idiotul e și nebun, îți zic.
Nu pot să cred.
- Nu știi pe unde am fost, Lou. - O, Doamne!
(maniac) Nu știi unde am fost!
Te rog lasă-ne, Lou! Te rog, Lou!
Bine, folosiți-l! Hristoase!
Da-ți cuvântul, Lou! Da-ți cuvântul!
Pe ochii maică-mii.
(Lou geme)
Mersi, Lou.
Și ție, uriașule.
Ne vedem săptămâna viitoare.
Săptămâna asta, fiecare are câte o temă pentru acasă.
Veți ieși afară. Veți începe o bătaie cu un străin oarecare.
Veți începe o bătaie...
..si o veți pierde.
Excelentă alegere, domnule.
Hei! Fii atent, măgarule! Hai!
Acuma, nu e atât de ușor pe cât pare.
Fir-ai al dracu de cretin!
Majoritatea, oamenii normali, ar fi făcut aproape orice că să evite o bătaie.
Scuză-mă!
M-ai stropit cu furtunul. Nu era necesar...
Jay! Suna la 911 !
(strigă)
Pune furtunul jos.
Oprește-te! Oprește-te!
Scuze.
Trebuie să vorbim.
OK.
De unde să începem?
Absențele tale continue?
Hainele neîngrijite pe care le porți?
Ești aproape de concediere.
Sunt totala lipsă de surprindere a lui Jack.
- Ce? - Să ne imaginăm.
Tu ești Departamentul De Transporturi, OK?
Cineva te informează că această companie...
..instalează centuri de siguranță care nu trec testele de siguranță...
..frâne care cedează după 1,000 de mile...
..si injectoare care explodează și ard oamenii de vii.
Ce faci atunci?
Mă ameninți?
- Nu... - Cară-te de-aici. Ești concediat!
Am o soluție mai bună. Mă ții pe lista de plată că un consultant extern.
În schimbul salariului...
..treaba mea va fii să nu spun niciodată lucrurile pe care le știu.
Nici măcar nu trebuie să vin la birou. Pot să fac asta de acasă.
Cine... Cine crezi că ești, rahat mic și nebun?
- Pază! - Sunt răzbunarea înnăbușită a lui Jack.
Uh!
Ce dracu faci?
(mormăie)
Uh, m-a durut.
De ce faci asta?
Oh, Doamne! Nu! Te rog, oprește-te!
(se înneacă)
Ce faci?
O, doamne, nu! Te rog! Nu!
Nu știu de ce, m-am gândit la prima mea luptă cu Tyler.
Nu!
Sub, lângă și înăuntrul tuturor valorilor acestui om...
..creștea ceva oribil.
Uite.
Dă-mi banii, cum ti-am cerut, și nu trebuie să mă mai vezi vreodată.
Și chiar atunci, în timpul momentului cel mai special al nostru...
(plânge) Mulțumesc, Doamne! Te rog nu mă mai lovi.
Telefon, computer...
..fax, 52 plați săptămânale și 48 de tichete de avion lunar.
Aveam acum sponsorizare oficială.
În felul ăsta, Tyler și cu mine puteam avea Fight Club în fiecare noapte a săptămânii.
(urlete)
Acum, centrul Fight Club erau cei doi oameni care se luptau.
Conducătorul mergea prin mulțime, în întuneric.
Tyler era implicat intr-un proces cu hotel Pressman...
..in legătură cu urina din supa lor.
(urlete)
Sunt viața irosită a lui Jack.
Mulțumesc, domnule.
Tyler compunea noi teme pentru acasă.
Le înmâna în plicuri sigilate.
- Există un Fight Club și în Delaware City. - Da, am auzit.
Mai e unul și în Penns Grove.
Bob a găsit unul și în New Castle.
- Tu l-ai început pe ăsta? - Nu, credeam că tu.
- Nu. - (scuipă)
- Stai puțin. - Ce facem?
- Întoarce-te. - Ce faci?
- Tema pentru acasă. - Cum adică?
Sacrificiu uman.
- Ăla e un pistol? Spune-mi te rog că nu e. - E pistol.
- Ce faci? - Vino în spate.
- Nu fă prostii! - Ne-ntâlnim în spate.
Pe o perioadă de timp îndeajuns de lungă...
..rata supraviețuirii scade pentru oricine la zero.
Ce faci?
Mâinile la spate. Da-mi portofelul.
Raymond K Hessel. 1320 SE Banning, Apartament A.
- Apartament mic și urat, la subsol? - De unde știi?
Le dau litere în loc de numere.
Raymond! Vei muri.
(plânge) Nu!
Mama și tata? Vor trebui să sune la stomatolog.
Sa-ți ridice fișele dentare. Știi de ce?
- N-o sa-ți mai rămână nimic din față.
Un carnet de student expirat. Ce studiai, Raymond?
- C... C... Chestii. - (Tyler) Chestii?
Examenele erau grele?
- Te-am întrebat ce studiai! - Biologie, în majoritate.
- De ce? - Nu știu.
Ce vroiai să fii, Raymond K Hessel?!
Întrebarea, Raymond, e ce vroiai să fii?
Răspunde-i, Raymond, Isuse!
- Veterinar. Veterinar. - Animale.
- Da. Animale și chestii. - Chestii. Am înțeles asta.
- Deci îți trebuie mai multă carte. - Prea multă.
- Preferi să fii mort? - Nu, te rog...
Ai prefera să mori aici, în genunchi, în spatele unui magazin?
(plânge) Te rog, nu.
Îți păstrez carnetul.
O să te verific. Știu unde stai.
Dacă nu începi pe drumul de a deveni veterinar în 6 săptămâni...
..vei muri.
(Raymond plânge)
Acum du-te acasă.
Aleargă, Forrest, aleargă!
Mă simt prost.
Imaginează-ți cum se simte el.
Nu e așa de amuzant!
Care dracu era scopul?!
Maine va fi cea mai frumoasă zi din viața lui Raymond K Hessel.
Micul dejun va fi mai bun decât orice am mâncat noi vreodată.
Trebuia să recunoști.
- Hai. - Avea un plan.
Și începuse să capete sens intr-un fel specific Tyler.
Fără frică. Fără întreruperi.
Capacitatea de a lăsa tot ce nu contează...
..să alunece.
(Tyler) Nu ești slujba ta.
Nu ești câți bani ai în bancă.
Nu ești mașina pe care o conduci.
Nu ești conținutul portofelului.
Nu ești uniforma ta.
Ești mizeria cea mai melodioasă și mai dansatoare a lumii ăsteia.
O să plec imediat.
Nu trebuie să pleci.
Mă rog.
Nu, vreau să zic... E OK.
(zgomote îndepărtate)
(pași)
Te mai duci la întruniri?
Da.
Chloe a murit.
Uau, Chloe.
Cum s-a întâmplat?
Îți pasa?
Nu știu. Nu prea m-am mai gândit.
Da, mă rog...
O mișcare bună din partea ei.
Ascultă...
Cu ce te alegi tu din toate astea?
Ce?
Adică, tot. De ce tot...
Te fac fericită?
Da, câteodată.
Nu știu. Nu înțeleg.
De ce o persoană mai slabă trebuie să se sprijine pe una mai puternică?
Ce e... cum adică?
Cu ce te alegi tu?
Nu... Nu e deloc același lucru.
Cu noi e total diferit.
- Noi? - (zgomotele se intensifică)
Cum adică, noi?
- Scuze. Auzi? - Aud ce?
- Zgomotul. Stai puțin. - Nu, așteaptă!
Nu schimba subiectul! Vreau să vorbim despre asta.
- Nu vorbiți despre mine, sper? - Nu.
- Ce? - Jucatul de-a doctorul. Ce-a fost aia?
- Despre ce vorbiți? - Nimic. Nimic.
- Nu prea cred. - Ce vrei să spui?
- Uită-te la mine. - Nu. Ce?
- Ce e asta?! - Nimic. Nu-ți fă probleme.
Cine ți-a făcut-o?
- Cineva. - Tip sau tipă?
- Ce-ți pasă? - Ce-ți pasă dacă întreb?
- Lasă-mă în pace. - Ti-e frică să spui.
- Nu. Lasă-mă. - Nu! Spune-mi.
Lasă-mă în pace!
- Discuția asta... - Discuția asta...
- ..s-a terminat. - ..s-a terminat.
Nu se poate câștiga cu tine, nu?
Se cam învechește treaba asta!
Ce-s chestiile astea?
Ce crezi?
De ce avem nevoie de paturi suprapuse?
Hei!
Prea tânăr.
Îmi pare rău.
Ce se întâmplă?
Dacă doritorul e prea tânăr, zi-i că-i prea tânăr.
- Bătrân, prea bătrân. Gras, prea gras. - Doritorul?
Dacă doritorul așteaptă 3 zile fără mâncare sau adăpost sau încurajare...
..poate să intre și să-și înceapă antrenamentul.
Antrenament pentru ce?
Crezi că e un joc?
Ești prea tânăr să te antrenezi aici și gata.
Nu ne mai pierde timpul. Cară-te dracu de-aici.
(ușa se deschide)
Vești proaste, amice.
N-o să se întâmple.
Scuze dacă ai înțeles altfel.
Nu e sfârșitul lumii.
Doar... pleacă.
Pleacă.
Încalci proprietatea și va trebui să chem poliția.
Nu te uita la mine!
N-o să intri niciodată în casa asta!
Niciodată. Si-acum cară-te de pe pridvorul meu! Cară-te!
Mai devreme sau mai târziu, toți deveneam ceea ce Tyler vroia să devenim.
Mă duc înăuntru și iau o lopată.
- 2 tricouri negre? - Da, domnule.
- 2 perechi de pantaloni negri? - Da, domnule.
- O pereche de ghete negre? Ciorapi negri? - Da, domnule.
- O jachetă neagra. - Da, domnule.
- $300 bani de înmormântare? - Da, domnule.
Bine.
Ești prea bătrân, grasule.
Și ai țâțe prea mari. Cară-te de-aici.
Bob! Bob!
Ca o maimuță gata să fie lansată în spațiu.
Maimuță spațiala.
Gata să se sacrifice pentru binele suprem.
Ești prea bătrân, grasule!
Și tu... ești prea...
..blond!
Cărați-vă, amândoi!
Și tot așa mergea.
(Tyler) Ascultați, viermilor.
Nu sînteți speciali.
Nu sînteți fulgi de zăpadă frumoși și unici.
Sunteți aceeași materie organică decăzută că orice altceva.
Tyler își făcuse o armată.
(Tyler) Suntem mizeria cea mai melodioasă și mai dansatoare a lumii ăsteia.
Toți facem parte din aceeași grămadă de bălegar.
(gândește) De ce își făcea Tyler Durden o armată?
Cu ce scop?
Pentru ce bine suprem?
Aveam încredere în Tyler.
(bărbat) Când zicea, "Nu ești slujba ta"...
..Mă gândeam, "Clar!"
Hei, ce se întâmplă?
Hei!
OK!
- Ce se întâmplă? - Sărbătorim.
- Ce? - Du-te.
(Televizorul)
- Hei. - Lasă-mă să te ajut.
(TV) The same great taste, Pepsi.
(toți) Șș!
(TV) Poliția e aici. Șeful poliției, Jacobs, ne va spune ce s-a întâmplat.
Puteți să ne spuneți ce credeți că s-a întâmplat aici?
Credem ce este încă unul din numeroasele cazuri de vandalism din oraș...
..având o legătura cu niște cluburi de box ilegale.
Vom coordona o investigație riguroasă.
Acesta a fost șeful poliției, Jacobs care tocmai a ajuns...
- ..explozia a 2 apartamente de la etajul 4... - E tare.
Legătură înapoi în studio.
- Da! - Da!
- La dracu! - Da!
Ce naiba ați făcut?
(TV) Specialiștii în incendii cercetează...
(râsete)
Domnule, prima regulă a Proiectului Mayhem e fără întrebări, domnule.
Victoria în războiul contra crimei...
..nu va veni peste noapte.
Ne va trebui dedicație, perseverența și, mai presus de toate, cooperare.
Străzile sînt mai sigure acum. Există speranță în gheto-urile orașului. Oricum...
Trebuie să mă piș.
Aceștia sînt primii pași ai unui drum lung.
De aceea am creat Proiectul Hope.
Bob.
(vorbitor) Proiectul Hope va fi un efort comun...
..al poliției și conducătorilor comunității.
Va fi o armă puternică în războiul contra fărădelegilor.
(aplauze)
(chelner zbiară)
- Înfășoar-o în jurul "bijuteriilor". - I-au cam înghețat.
Salut. Vei renunța la investigația ta hotărâtă.
Vei declara public că nu există nici un grup sau...
..băieții ăștia o sa-ți ia mingiuțele.
O să trimită una la New York Times și una la LA Times.
Fii atent.
Oamenii pe care-i cauți sînt oamenii de care depinzi.
Îți gătim mâncarea. Îți ducem gunoiul. Îți conectam telefoanele.
Îți conducem ambulantele. Te păzim în timp ce dormi.
Nu te pune cu noi.
(urlet acoperit)
Test!
Bob, pe acolo.
Hai.
Sunt sentimentul de respingere exagerat al lui Jack.
Hei!
Da!
(strigate de încurajare)
(urlete)
Mă simțeam că și cum aș împușcă orice panda...
..care nu se regulează că să-și salveze specia.
Vroiam să deschid găurile de avarie ale barjelor de petrol...
..și să înmoi toate plajele din Franța pe care nu le-aș fi văzut niciodată.
Vroiam să respir fum.
Ce-ai făcut, nebunaticule?
Am vrut să distrug ceva frumos.
Duceți-l la spital.
Bine.
Nu va faceți probleme, domnule Durden. Parcarea aeroportului. Pe termen lung.
După dumneavoastră, d-le Durden.
După dumneavoastră.
- Te supăra ceva, dragă? - Nu.
Ba da, de ce nu mi s-a spus despre Proiectul Mayhem?
Prima regulă a Proiectului Mayhem este fără întrebări.
De ce nu m-ai inclus și pe mine la început?
Fight Club a fost începutul. Acum a ieșit din subsol și se cheamă Proiectul Mayhem.
Am început Fight Club împreună. Îți aduci aminte? E la fel de mult al meu pe cât e și al tău.
- De fapt e despre noi doi? - Da. Nu făceam asta împreună?
Acest lucru nu ne aparține. Nu sîntem speciali.
La dracu cu asta. Trebuia să-mi spui.
- Hei, Tyler! - (claxon)
- La naiba, Tyler! - Ce vrei?!
O declarație? Ar fi trebuit sa-ți dau un e-mail?
- Oh... - Tu decizi gradul tău de participare!
Da! Vreau să aflu niște lucruri mai întâi!
- Prima regulă a Proiectului Mayhem... - Gura!
- Vreau să știu ce gândești. - La dracu cu ce știi!
Uită tot ce crezi că știi despre viață, prietenie...
..si, în special, despre mine și tine.
Cum adică?
Ce faci?
Ce-ați vrea să faceți înainte să muriți?
- Un autoportret. - Să construiesc o casă.
- Și tu? - Nu știu. Nimic.
- Treci pe banda ta. - Trebuie să știi!
Dacă ai muri acum, cum ți s-ar părea viața ta?
Nu știu! Nimic bun. Asta vrei să auzi?
- Hai! - Nu-i de-ajuns.
Nu te mai prosti! Tyler!
- (claxoane) - Isuse Hristoase!
La naiba! La naiba! Să te fut!
Să fut Fight Club. S-o fut pe Marla!
M-am saturat de toate porcăriile tale!
Bine, omule.
- Nu te mai prosti. Conduce! - Uită-te la tine!
- Conduce! - Uită-te la tine. Ești patetic!
- De ce? De ce? Cum adică? - De ce crezi că ți-am explodat apartamentul?
Ce?
Ajunsul la fund nu e o plimbare în parc. Nu e un seminar tâmpit.
Nu mai încerca să controlezi atât și doar lăsa să fie!
Lăsa să fie!
Bine. Bine.
Bine.
Nu avusesem niciodată un accident de mașină.
Probabil că așa se simțeau toți oamenii ăia...
..înainte să-i completez ca statistici în rapoartele mele.
La naiba!
(Tyler râde)
Tocmai ai avut o experiență la limita vieții!
(Tyler) În lumea pe care o vad...
..vânezi elani în pădurile Marelui Canion...
..si din jurul centrului Rockefeller.
Porți haine din piele care te vor ține tot restul vieții.
Te cațeri pe vinele de iedera care înfășoară Sears Tower.
Iar când te uiți în jos, o să vezi figurine mici care pisează porumb...
..care pun la uscat vânatul prins intr-una din benzile...
..unei autostrăzi abandonate.
Să te faci bine, campionule.
(ușa se trântește)
Și apoi...
Tyler?
..Tyler plecase.
Adormisem?
Am dormit?
(bărbat) Nu ești un frumos, unic fulg de zăpadă...
Casa devenise o ființă.
Umedă pe dinăuntru de atâția oameni transpirând și respirând.
Atâția oameni se mișcau, încât casa mișca.
Planeta Tyler.
Trebuia să îmbrățișez zidurile.
Prins înăuntrul acestui mecanism de maimuțe spațiale.
Nu fuma aici! Știi bine cât alcool e aici!
Gătind, muncind și dormind în echipe.
(telefonul sună)
Stai puțin.
(radioul poliției)
E sub control, d-le.
Unde e Tyler?
D-le, prima regulă a Proiectului Mayhem este că nu...
Bine... OK.
Sunt singur.
Tatăl meu m-a părăsit. Tyler m-a părăsit.
Sunt inima frântă a lui Jack.
Ce urmează în Proiectului Mayhem doar Tyler știe.
A doua regulă este fără întrebări.
Cară-te de-aici! Cară-te!
Cine sînt toți ăștia?
The Paper Street Soap Company.
Pot să intru?
Nu e aici.
Ce?
Tyler nu e aici.
Tyler a plecat.
Tyler e plecat.
(claxoane)
(câini lătrând)
(bărbat) Ajutor!
(zbierete)
Doi raniți prin împușcare! Faceți niște loc!
Ce s-a întâmplat? Ce s-a întâmplat?
Eram în misiune. Trebuia să împușcăm 2 iepuri dintr-un foc.
Să distrugem un monument de artă urbană...
Operațiunea Latte Thunder. Pleacă!
..si să distrugem o cafenea.
Totul era plănuit, d-le.
- Mergea bine până când... - Poliția! Stai!
- Ce? - L-au împușcat pe Bob.
- L-au împușcat în cap. - Porcii naibii!
(zgomote de dezgust)
Oh, Doamne!
- Futangii ăia nenorociți! - Cretinilor.
Va învârtiți purtând măști de ski și explodând chestii?
Ce credeați că se va întâmpla?!
OK, repede! Să scăpam de dovezi. Trebuie să scăpam de cadavru!
- Îngropați-l. - Ce?
Duceți-l în grădină și îngropați-l.
- Hai, mai repede! - Cară-te!
Da-te la o parte! Ce tot vorbești?
Asta nu e o dovadă. E cineva.
E prietenul meu și nu-l veți îngropa în grădină!
A fost ucis făcându-și datoria în Proiectul Mayhem, d-le.
- E Bob. - D-le, in...
În Proiectul Mayhem, nu avem nume.
Ascultați-mă.
Acesta este un om și are un nume, care e Robert Paulsen, OK?
- Robert Paulsen. - E un om...
..si e mort din cauza noastră. Înțelegeți?
Înțeleg.
Mort, un membru al Proiectului Mayhem...
..are un nume.
Numele lui e Robert Paulsen.
Numele lui... e Robert Paulsen.
(toți) Numele lui e Robert Paulsen.
- Hai, băieți. Va rog. Opriți-vă. (toți recitând)
(recitând) Numele lui e Robert Paulsen.
- (recitând) - Gura! S-a terminat cu asta!
(recitând)
(șoptește) Cară-te de-aici.
(recitând)
(recitând în continuu)
(telefonul sună)
- Tyler? - Nu, e detectivul Stern din Echipa Anti-Incendieri.
Trebuie să te văd...
M-am dus în toate orașele pe unde Tyler folosise tichete, din bar în bar.
Nu știam cum sau de ce, dar puteam să mă uit la 50 baruri diferite, și cumva, știam.
Îl caut pe Tyler Durden. E foarte important să vorbesc cu el.
Aș vrea să vă pot ajuta...
..d-le.
În orice oraș aș fi fost...
..imediat ce coboram din avion...
..știam că un Fight Club era aproape.
Hei! Hei!
Taxi!
Uită-te la figura mea. Sunt un membru.
Doar trebuie să aflu unde e Tyler.
Nu sînt în o anumită măsură pot sa dau asemenea informații...
..nici vrea să dau asemenea detalii...
- Ești un cretin. - Trebuie să vă rog să plecați.
Tyler fusese ocupat... realizând rețele în toată țara.
Dormisem? Dormeam?
Tyler era visul meu urat sau eu eram al lui?
- Tocmai am auzit poveștile. - Ce povești?
- Nimeni nu știe cum arata. - Își face operații estetice o dată la 3 ani.
E cea mai tâmpită chestie pe care am auzit-o.
- E adevărat despre Fight Club-ul din Miami? - Își face d-l Durden o armată?
Trăiam intr-o stare permanentă de deja-vu.
Oriunde mă duceam...
..Mă simțeam de parcă tocmai fusesem.
Era ca și cum aș fi urmărit un om invizibil.
Mirosul de sânge uscat...
..urme de picioare goale și murdare amestecate.
Mirosul de transpirație veche, ca puiul prăjit.
Podeaua încă prea caldă de la lupta din noaptea trecută.
Eram întotdeauna cu un pas în urma lui Tyler.
(incantând) Numele lui e Robert Paulsen...
(bărbat) Bine-ați venit înapoi, d-le.
Ce mai faceți?
Mă cunoști?
E un test, d-le?
Nu. Nu e.
Ați fost aici joia trecută.
Joi?
Stăteați unde stați acum, întrebând cât e de bună paza.
E tare că o tobă, d-le.
Cine crezi că sînt ?
Sunteți sigur că nu e un test?
Nu. Nu e.
Sunteți d-l Durden.
Sunteți cel care mi-a făcut asta.
Va rugam să vă setați spătarul în poziția cea mai dreapta, blocat.
(telefonul sună)
- Da? - Marla, eu sînt.
- Am făcut-o vreodată? - Făcut ce?
Sex?
Ce întrebare tâmpită mai e și asta?
Tâmpită pentru că e da sau pentru că e nu?
- E o șmecherie? - Nu. Trebuie să știu...
Vrei să știi dacă eu cred că făceam doar sex sau făceam dragoste?
- Am făcut dragoste? - Așa îi spui?
Răspunde-mi la întrebare! Am făcut-o sau nu?!
O punem după care mă respingi. Mă iubești, apoi mă urăști.
Ești sensibil, apoi te transformi intr-un porc.
Cam asta ar fi relația noastră, nu Tyler?
(gândește) Tocmai am pierdut presiunea din cabină.
Ce-ai spus?
- Ce tot ai? - Spune-mi numele!
Tyler Durden! Idiot nebun! Ce se întâmplă?
- Vin la tine! - Nu sînt acasă!
- (conexiunea moare) - Ți-ai încălcat promisiunea.
Isuse, Tyler.
- Ai vorbit cu ea despre mine. - Ce dracu se întâmplă?
Ți-am cerut un singur lucru. O chestie simplă.
De ce crede lumea că eu sînt tu?
Răspunde-mi!
Stai jos.
Răspunde-mi. De ce cred oamenii că eu sînt tu?
Cred că știi.
- Nu, nu știu.
De ce te-ar confunda oricine cu mine?
Nu... Nu știu.
- Ai înțeles. - Nu.
- Nu te pune cu noi! - Spune-o.
Pentru ca...
Spune-o!
Pentru că sîntem aceeași persoană.
Așa e.
Suntem mizeria cea mai melodioasă și dansatoare.
- Nu înțeleg. - Vroiai sa-ți schimbi viața.
Nu puteai s-o faci de unul singur.
Tot ce vroiai să fii...
..sînt eu.
Arat cum vrei să arați, o pun cum vrei să o pui.
Sunt deștept, capabil si, mai presus de toate...
..sînt liber în toate felurile în care tu nu ești.
Oh, nu.
- Tyler nu e aici. Tyler a plecat. - Ce?
E imposibil. E o tâmpenie.
Oamenii o fac în fiecare zi.
Își vorbesc. Se văd așa cum ar vrea să fie.
Nu au curajul tău că să se împace cu ideea.
Încă te lupți cu ea, așa că uneori, ești tu.
- Ar trebui să mai facem chestia asta. - Câteodată îți imaginezi că te uiți la mine.
Dacă asta e prima oară, trebuie să luptați.
Puțin câte puțin, te lași să te transformi in...
..Tyler Durden.
Nu ești slujba ta sau câți bani ai!
- Nu. Ai o casă. - Închiriată pe numele tău.
- Ai slujbă, o viață. - Muncești noaptea pentru că nu poți dormi.
Sau stai treaz și faci săpun.
- O pui cu Marla, Tyler. - Tehnic, tu i-o pui. E același lucru pentru ea.
Oh, dumnezeule.
Acum înțelegi dilema noastră.
Știe prea multe.
Trebuie să vorbim despre cum treaba asta s-ar putea să ne compromită scopurile.
Ce... ce vrei să spui?
E o porcărie. E o porcărie, nu mai ascult!
- Ești nebun! - Nu. Tu ești nebun.
Pur și simplu nu avem timp pentru tâmpeniile astea.
Se cheamă schimbare.
Filmul rulează în continuare...
..si nimeni din public nu are nici o idee.
- D-le! Plecați? - Da. Nota.
Vreți să plătiți și convorbirile acestea?
- Când au fost făcute? - Între 2.00 și 3.30 dimineața asta.
M-am culcat în fiecare noapte mai devreme? Am dormit mai târziu?
Am fost Tyler mai mult și mai mult timp?
E cineva aici?
Deja vu încă o dată.
Cu destul săpun, poți arunca în aer orice.
Oh, dumnezeule.
(sună)
- (bărbat) 1888. - Pe cine sun?
1888 Franklin. Întreținerea. Alo?
Alo?
1888 Franklin Street?
Da. Vă pot ajuta cu ceva?
- Alo? - Da.
Trebuie să vorbesc cu supraveghetorul.
- La telefon. - OK, ascultați-mă.
Ceva îngrozitor se va întâmpla cu clădirea d-voastră.
E sub control, d-le.
- Scuza-mă? - Nu va îngrijorați, d-le. Suntem bine.
(bărbat) 2160.
Marla! Marla! Hei, așteaptă!
Stai! Trebuie să vorbesc cu tine! Marla! Marla!
Idioții tăi cheli m-au lovit cu mătura! Aproape mi-au rupt mâna!
Își ardeau vârfurile degetelor cu soda.
O să fie nevoie de un act imens de încredere din partea ta, dar asculta-mă.
- și urmează o avalanșă de porcarii. - Ceva mai multă încredere.
Nu vreau să aud nimic din ce ai de zis.
Ai toate drepturile să fii...
O cafea, mersi.
D-le. Tot ce doriți e gratis, d-le.
De ce e gratis?
- (șoptește) Nu întreba. - Mă rog.
Aa... Mâncarea de scoici, pui fript cartofi copți și o plăcinta cu ciocolata.
Mâncare curată, te rog.
În cazul acesta, v-aș sfătui să nu luați mâncarea de scoici.
Fără mâncare de scoici. Mulțumesc.
(Marla) Ai cam 30 de secunde.
Știu că m-am purtat foarte ciudat, OK?
- Știu că ți se pare c-am două părți... - Două părți?
- Ești Dr Jekyll și Mr Jackass. - Știu. Dar mi-am dat seama de ceva important.
- Ce? - Relația noastră nu-mi era clară...
..din motive pe care n-am de gând să le explic.
- Știu că nu m-am purtat cu tine foarte bine. - Mă rog.
Nu, nu. 15 secunde, te rog!
15 secunde, fără să vorbești.
Încerc să-ți spun că-mi pare rău.
De ce mi-am dat seama e că îmi place de tine, Marla.
Da?
Serios.
Îmi pasă de tine și nu vreau să ți se întâmple nimic rău din cauza mea.
Marla, viața ta e în pericol.
Ce?
Trebuie să pleci din oraș o vreme. Afară din orice oraș mare.
- Cu cortul... - Ești nebun.
- Nu. Te-am implicat în ceva îngrozitor. - Nu. Taci!
- Nu ești în siguranța. - (urlă) Taci din gură!
- Ascultă, am încercat, Tyler. Chiar am încercat. - Știu.
Sunt chestii care îmi plac la tine. Ești deștept, haios.
Spectaculos în pat.
Dar...
..intolerabil.
Ai probleme emoționale serioase.
Probleme adânci pentru care ar trebui să mergi la psihiatru.
- Știu și îmi pare rău. - Îți pare rău, îmi pare rău. Tuturor ne pare rău.
Nu pot să mai fac asta.
Nu pot.
Și nu vreau.
Am plecat.
Nu pleca, Marla! Nu ești în siguranță!
- Marla, nu înțelegi! - Lasă-mă în pace!
- Marla, încerc să te protejez! - Lasă-mă în pace!
- Nu vreau să te mai vad! - Bine...
Stai, așteaptă!
Stai! Gura!
Ia banii ăștia și urca-te în autobuz.
Promit să nu te mai supăr.
Gura!
Te rog urca-te în autobuz. Te rog urca-te în autobuz.
De ce faci asta?
Ei cred că ești o amenințare. Nu pot sa-ți explic acum, ai încredere!
- Dacă știu unde ești, n-o să fii în siguranță. - Îi păstrez, taxă de nesimțire.
- Bine. Și stai departe de orașele mari. - Tyler.
Ești cel mai rău lucru care mi s-a întâmplat.
Salut. Trebuie să mă arestați.
Sunt șeful unei organizații teroriste...
..responsabilă cu numeroase acte de atac și vandalism în tot orașul.
În partea centrală, avem în jur de 200 de membri.
Centre noi în alte 5 sau 6 orașe deja.
E o structură foarte bine organizată...
..cu multe celule, capabile să acționeze independent de conducerea centrală.
Mergeți la adresa, OK? 1537 Paper Street.
Acolo e centrul.
În spate, îngropat în gradină...
..veți găsi cadavrul lui Robert Paulsen.
În subsol, veți găsi mai multe căzi...
..care au fost folosite foarte recent la producerea de nitroglicerină în cantități mari.
Cred că planul e să se explodeze...
..centrele acestor companii de cărți de credit...
..si clădirea TRW.
De ce clădirile astea? De ce companii de cărți de credit?
Dacă se șterg datoriile, toți vom fi la zero.
O să creeze un haos total.
Înterogați-l în continuare. Trebuie să dau un telefon.
Vă admir pentru ceea ce faceți.
Ce?
Sunteți un om viteaz că să ordonați asta.
Sunteți un geniu, d-le.
Ați spus că dacă cineva intervine cu Proiectul Mayhem, chiar d-voastră...
..trebuie să-i tăiem testicolele.
- Nu va luptați. - E un act curajos, d-le Durden.
- Veți fi un exemplu. - Faceți o greșeala!
- Ați spus că veți spune asta. - Nu sînt Tyler Durden!
- Ați spus că veți spune și asta. - Bine. Sunt Tyler Durden.
Ascultați-mă. Vă dau un ordin direct.
- Abandonăm misiunea asta imediat. - Ați spus că veți spune asta în mod sigur.
Sunteți nebuni? Sunteți ofițeri de poliție!
S-a uitat careva la ceas?
- (ciocănit la ușa) - Taci din gura.
Rahat!
- O parte din informații au fost verificate. - Uh-huh.
- Să mergem la casa din Paper Street. - Imediat.
Hei, așteaptă!
- L-am prins. - D-le, trebuie să facem asta.
- Nu luptați! - Unde e banda adezivă?
Plecați! Aruncă cuțitul ăla!
Înapoi. Fața la podea, acum!
La podea!
Prima persoană care intră pe ușa asta...
..primește o salată de plumb! Înțeles?
(claxon)
- (claxon) - La o parte!
(claxoane)
Am fugit.
Am fugit până când mușchii mi-au ars și venele imi pompau acid.
Apoi am fugit iar.
(Tyler) Ce naiba faci?
Alergi în chiloți! Arați că un nebun!
Nu. Te urmăresc. Știu ce se petrece.
Hai, atunci. Am un loc grozav din care să ne uităm. O să fie ca la cinema.
(râde)
- Oh, Hristoase. - Acum ce faci?
- Opresc asta. - De ce?
- Cel mai mare lucru pe care l-ai făcut. - Nu pot lăsa să se întâmple.
Mai sînt încă 10 bombe în alte 10 clădiri.
De când Proiectul Mayhem implică și ucideri?
Clădirile sînt goale.
Nu omorâm pe nimeni. Îi eliberăm!
Bob e mort. L-au împușcat în cap.
Vrei să faci omletă, spargi niște ouă.
Nu. Nu te mai ascult. Nici măcar nu ești aici.
N-aș face asta. Doar dacă știi ce fire să tai.
Dacă tu știi, eu știu.
Sau poate că știam că tu vei ști, așa că mi-am petrecut toată ziua gândindu-mă la alea greșite.
Crezi?
Oh, doamne, nu. Nu ăla verde.
Trage-l pe oricare dar nu pe ăla verde.
Ți-am zis să nu faci asta!
(Tyler) La dracu'!
Tyler, dă-te la o parte.
Tyler, nu glumesc! Dă-te la o parte!
La naiba!
Ho! Ho!
OK.
Acum tragi cu pistolul către un prieten imaginar...
..drept în 400 galoane de nitroglicerină!
Calm, Tyler!
Eh, haide mai omule!
Nu pleca!
Ce?!
(Tyler) Trei minute.
Asta e.
Începutul.
Zona zero.
Cred că aici am început.
Un discurs pentru ocazie?
- (mormăie) - Scuze?
Nu mă pot gândi la nimic.
Ah. Umor din amintiri.
Devine palpitant de-acum.
Două și jumătate.
Gândește-te la tot ce am realizat.
Prin ferestrele acestea, vom vedea colapsul istoriei financiare.
Încă un pas către echilibru economic.
De ce e ea aici?
Legăm capetele libere.
Lasă-mă jos, idiot chelios!
- Te rog, nu face asta. - Nu fac asta.
- Noi facem asta. Asta e ce vrem. - Nu.
- Nu vreau. - Bine. Nu mai are nici un sens acum.
- Trebuie să te uităm. -Ești doar o voce în capul meu.
Tu ești o voce în al meu!
- De ce nu pot să scap de tine? - Ai nevoie de mine.
Nu. Nu am. Chiar nu mai am.
Tu m-ai făcut. Nu eu am creat un alter-ego fraier care să mă facă să mă simt mai bine.
- Asuma-ți responsabilitatea. - Mi-o asum. Sunt responsabil pentru tot...
..și accept.
Așa ca, te rog, renunța.
Te-am lăsat vreodată balta?
Cât de departe ai ajuns datorită mie?!
Eu o să te trec și pe tine și pe mine prin asta.
Ca de obicei o să te trag dând din picioare și țipând...
..și intr-un final îmi vei mulțumi.
Tyler. Tyler.
Îți sînt recunoscător. Pentru tot ce ai făcut pentru mine.
Dar e prea mult. Nu vreau asta.
Ce vrei? Vrei înapoi slujba ta de rahat? Viața de apartament, televizorul?
Să te fut! N-o s-o fac.
- E imposibil. - E deja făcută, așa că gura!
60 secunde până la CRI.
Nu.
Trebuie să o rezolv. Nici măcar nu e real.
Nu ești real, pistolul ăla... Pistolul ăla nici măcar nu-l ai în mână.
Pistolul e în mâna mea.
Foarte bine. Nu se schimbă nimic.
De ce ai vrea sa-ți pui un pistol la cap?
Nu e capul meu, Tyler.
Capul nostru.
Interesant.
De ce faci asta, băiete Ikea?
Hei. Ești tu și cu mine.
Prieteni?
Tyler...
..vreau să mă asculți.
OK.
Ochii îmi sînt larg deschiși.
Ce miroase așa?
(ușile liftului se deschid)
(râsete)
- Unde e toată lumea? - Oh, nu. Ce se întâmplă?
D-le Durden!
Oh, dumnezeule!
Sunteți... Sunteți bine, d-le?
- (mormăind) Sunt în regulă. - Arătați foarte prost, d-le. Ce s-a întâmplat?
- Nimic, nu e nimic. - Nu, nu, nu, d-le. Nu glumește.
- Arătați groaznic. Aveți nevoie de îngrijire. - Sunt bine.
Uite, sînt bine... Totul e bine.
(țipând)
O! Oprește-te!
- Las-o în pace. - Isuse Hristoase Atotputernic!
Tu!
Salut, Marla.
- Las-o cu mine. Ne întâlnim jos. - Sunteți sigur?
Da, sînt sigur.
Idiotule! Ce fel de joc idiot joci?!
Punându-mă... Oh, Doamne, fața ta!
Da, știu.
Ce s-a întâmplat?
- Nu întreba. - Ești împușcat.
- Da, sînt împușcat. - Oh, dumnezeule.
- Nu pot să cred că sta în picioare. - Ce barosan e tipul.
Cine ți-a făcut asta?
Eu, de fapt.
Găsește niște pansament.
Te-ai împușcat?
Da, dar e în regulă. Marla, uită-te la mine.
Sunt OK.
Ai încredere. Totul o să fie bine.
((#) "Where Is My Mind" by The Pixies)
M-ai întâlnit într-un moment foarte ciudat al vieții mele.
(#) With your feet în the air and your head on the ground
(#) Try this trick and spin it
(#) Yeah!
(#) Your head will collapse but there's nothing în it
(#) And you'll ask yourself
(#) Where is my mind?
(#) Way out in the water
(#) See it swimming?
(#) I was swimming in the Caribbean
(#) And animals were hiding behind the rock
(#) Except the little fish
(#) But they told me, he swears
(#) Trying to talk to me, to me, to me
(#) Where is my mind?
(#) Way out în the water
(#) See it swimming?
(#) With your feet în the air and your head on the ground
(#) Try this trick and spin it
(#) Yeah!
(#) Your head will collapse
(#) If there's nothing in it
(#) And you'll ask yourself
(#) Where is my mind?
(#) Way out în the waters
(#) See it swimming?